Klasszikusan öltözködő, konzervatív férfinak vallja magát, de ez nem biztonsági játék Málnay B. Levente részéről: szerinte bátorság kell ahhoz, hogy az ember letegye a garast valami markáns mellett.
Karrier „Igyekszem nem elszállni magamtól” – mondja Málnay B. Levente, és aki tudja, hogy magyar tévés szakember még nem jutott olyan magas pozícióba Európában, mint ő, érti, hogy miért nem elszállás már önmagában ez a kijelentés. Az AMC Networks International Közép- és Észak-Európáért felelős ügyvezető alelnöke, vezérigazgatója a nagy egókról elhíresült tévésszakmában az önkritikáját érzi az egyik legnagyobb erényének. „A kihívásokra tanulási lehetőségként tekintek, a tehetséges embereket pedig nem lenyomni, hanem motiválni szeretném, hogy még jobbak legyenek. Nem esik le a gyűrű az ujjamról, ha el kell ismernem, hogy valaki jobban ért valamihez nálam, inkább felkérem az illetőt adott feladatra.” Szakmai sikernek tartja, hogy jelenlegi munkahelyén a vezetői csapatából több mint tíz év alatt még soha senki sem mondott fel.
Stílus Az öltözködés nem tölt be központi szerepet az életében, mégis fontos. Műgyűjtő lévén (lásd Forbes 2018/6) frappáns hasonlattal szemlélteti, miért: „Ez olyan, mint egy képnél a keret. Nem mindegy, milyen az az öt százalék, ami körülveszi. Nem a legfontosabb, de az első benyomás gyakran azon áll vagy bukik.” Hogy mi az az öt százalék, ha a megjelenéséről van szó? Az ápoltság, a jó kiállás, az alkalomhoz illő öltözék és a kimagasló minőség. Ezeket elengedhetetlennek tartja.
„Nagyon boldog ember vagyok, aki jó ideje rendben van önmagával. Mindent a magam szórakoztatására és örömére teszek, ezalól az öltözködés sem kivétel.” Nem érdeklik például az ismert, akár státuszszimbólumnak is értelmezhető márkanevek, ahogy mondja, a legmagasabb minőséget keresi: Zegna, Larusmiani, Brioni ruhák és a Vass Cipő lábbelijei sorakoznak a gardróbban. „Tévésként egész életemben márkákat építettem. A márkákat fontosnak tartom, hiszen segítenek orientálódni, de ha öltözködésről van szó, ennél többet nem jelentenek. Nekem az a fontos, hogy mit garantál az adott név.”
A budaörsi Icon legtöbb ázsiai ihletésű fogása magától is megszólal, de ettől még lehetne sztorit pakolni melléjük.
gazából Icon Budaörs lenne az Icon Buda, de 250 méterre van Nagy-Budapest jelenlegi határától. Lehet, hogy ők már tudnak valamit a budapesti városvezetés expanziós terveiről, amit mi még nem, úgyhogy a név ezen felén kár volna lovagolni, a másik fele meg már ki van próbálva: viseli egy nívós debreceni állócsillag is, igaz, hajdúsági nyelvjárásban K-val írják.
A Buda-széli Icon másfél éve nyílt meg, bele a tutiba: a korlátozásokat a budaörsi Wolt-kínálatot feldobó szusikiszállítással és terasszal is igyekeztek átvészelni. Ketten viszik, Botos Tamás séf és a szervizért is felelős tulajdonos, Szigeti Kristóf. A parányi, nyolcszékes, látványkonyhás vendégtérben meghatározó a jelenlétük.
Hiába koptatták meg rendesen ezt a szót a 2010-es évek, az Icon fúziós konyhát visz, olyannyira, hogy sokkal inkább Magyarországon megvalósított ázsiait főzés ez, mintsem ázsiai csavarok egy magyar menüben. Az előételben marinált körte, szójaalapú tare szósz és japáncitrom találkoznak egy bébipolip-tempura alatt a lassan, füstön krémesre készült zeller kivájt belsejével. Az utóbbi gazdag íze képes szalonnás asszociációkat ébreszteni, de mire eszünkbe juthatna, hogy egy íz-ellentétpárokkal ilyen biztos kézzel dolgozó konyha vega alapokon is megállna, érkezik egy vagjúrámen. A magyar ihletésűnek mondott lé a mizó miatt fanyarabb annál, a marhahússzeletek a frissen kitöltött levesben készülnek el. Ötfogásos, fix vacsoramenük vannak, így ez a rámen is egy tálkányi, nem pedig egy tál, de stratégiai szerepe van abban, hogy a végére jóllakjon az ember.
Krémesre thermomixelt paradicsomos káposztaalapon következik egy darált mangalicával töltött gjóza (batyu). Ropogós malacfül kerül a kelkáposzta és kimcsi, azaz fermentált káposzta tetejére. Minden működik, és szerintem utóbbi, a kétféle káposzta keveréke a legnagyobb vívmány, amit abból az elfogult pozícióból mondok, hogy egy öt évvel ezelőtti koreai túrán úgy tűnt, egy életre túladagoltam a kimcsit. A friss növénnyel szelídítve és ésszel fermentálva most visszajött az életembe, másoknak is jó belépő lehet.
Csicsókatextúrákra épül a másik főétel: krém, sült szelet és csipsz formájában is megjelenik; gravlaxként hűtőben pácolt, majd bőrére pirított, tömör és tömény ízű sügérfilé ül rajta. Elég intenzív, és itt ragyog a borpárosítás, egy testesebb-hordós-krémes bükki fehér (lehet végig borsorral is menni, vagy hozzánk hasonlóan csak egy-egy pohárral beszállni az elején vagy főfogásoknál).
A desszert egy szusirizsalapú, kókusztejes krém, citromnád és kaffir lime frissítik, kakaómorzsa mélyíti és liofilizált (fagyasztva szárított) málna díszíti. Azért írom csak azt, hogy díszít, mert valami kevésbé gegszerű, de a málna ízét markánsabban érvényesítő kiadásnak (júliusban például a friss gyümölcsnek) több íze és haszna lenne, transzformációból már van elég ebben a komoly arccal elviccelt tejberizsben.
Öndefiníciója szerint az Icon se nem étterem, se nem lakásétterem (hiszen nincsen ilyen kicsi lakás), hanem vacsoraklub, ami jól hangzik, de a gyakorlat a buktatóit is kihozza. Közös kapocs híján egy miniétterem annyira klub, amennyire egy random IC-kocsifülke vasúti utazóklub: nem nagyon. A közelség miatt az Iconban óhatatlanul mások estéjének is része lesz az ember (például a pezsgőkkel mulató, lármásabb baráti négyesé meg egy komótosan hömpölygő randié – fiktív példák, persze!), amit úgy lehetne ellensúlyozni, ha az este, az étkezés, az ételek sztorija ezt nem csak az ízekkel írná felül.
Mondjuk, egy bevezető háttértörténettel, a fogások közös és nem asztalonkénti bemutatásával, vagy éppen azzal, hogy koreografált módon gyülekeztetik megfelelő pontokon a vacsoraközönséget a tálalópult köré (jelen formájában a látványkonyha az árnyékként munkálkodó séffel és az őt az asztalok felől takaró pulttal komolyabb kihagyott ziccer, most túl sok múlik a vendégek proaktivitásán – ami a legtöbbüknek nem is lesz). Az a jó, hogy az Iconban bőven volna mit mesélni, szóval a nehezebbik része van készen.
Icon Buda
Budaörs, Budapesti út 106. A teszt időpontja: 2021. július 17.
Ezt ettük: Két degusztációs menü: 30 000 Két ásványvíz: 1580 Négy pohár bor: 7400 Két főre borravalóval: 42 500
A társasjáték-közösség nemzetközi élvonalában jegyzett Mindclash Games nevét Magyarországon – a többórás, kemény stratégiai játékok rajongótáborán kívül – kevesen ismerik. Pedig a Kickstarter magyar bajnokai több mint három és fél millió dollárt gyűjtöttek négy játékukhoz közösségi finanszírozásból, és kritikai sikereknek sincsenek híján. Sítábori unaloműző ötletnek indult, ma már többezres rajongótábor várja következő dobásukat.
Szabó Ágnest férje asztalosműhelyében csókolta homlokon a múzsa, és tizenöt év pályázatírói karrier után lézervágóra cserélte a szövegszerkesztőt. A bőr és fa összeboronálásából készülő alkalmi táskákat a vásárlók főleg ajándékba veszik, a vállalkozásba pedig egy vérbeli cápa is beszállt.
Meghódította az okosórák piacát a Garmin. Míg a sportórák között régóta az övék a vezető szerep, mára a mindennapi használatra tervezett okosórák, illetve az okos-multisport órák mezőnyében is erősödött a szerepe, olyannyira, hogy jelenleg ezen a piacon is a második legnagyobb a részesedése. Nem véletlen, hiszen a márkalojalitást az egész Garmin-ökoszisztéma és számos tevékenységspecifikus applikáció támogatja. Selmeczi Dániel ügyvezetőnél jártunk a bemutatóteremben, ahol a Garmin jelenlegi piaci helyzetéről is beszélgettünk.